Here's a prose piece, "Madrigal".
"I inherited a dark wood where I seldom go,
but a day will come when the dead and the living change
places.
Then the wood will start moving.
We are not without hope.
The most serious crimes will remain
unsolved in spite of the efforts of many policemen.
In the same way, there is, somewhere in our lives,
a great, unsolved love.
I inherited a dark wood, but today, I
am walking in the other wood, a light one.
All the living creatures that sing, wriggle, wag, and crawl.
It's spring, and the air is very strong.
I have graduated from the university of oblivion
and am as empty-handed as the shirt on the washing line."
In Swedish, "Madrigal".
Jag ärvde en mörk skog dit jag sällan går.
Men det kommer en dag när de döda och levande byter plats.
Då sätter sig skogen i rörelse.
Vi är inte utan hopp.
De svåraste brott förblir ouppklarade trots insats av många poliser.
På samma sätt finns någonstans i våra liv en stor ouppklarad kärlek.
Jag ärvde en mörk skog men i dag går jag i den andra skogen, den ljusa.
Allt levande som sjunger, slingrar, viftar och kryper.
Det är vår och luften är mycket stark.
Jag har examen från glömskans universitet och är lika tomhänt som skjortan på tvättstrecket.